I dag var Ficus og jeg helt alene på tur på Hellestø. Det er første gang jeg med viten og vilje har søkt et turområde der jeg visste det ville være mye folk. Og så en så nydelig dag.Var jo reine sommeren ute jo! Det bare måtte kry av mennesker i dag. Så helt uten mål og mening la vi ut på tur. Ficus var «yberfornøyd» med å få rase avgårde på egen hånd – og jeg hadde litt sommerfugler i magen, for jeg visste ikke om hun ville takle alle møtene alene nå – uten «storebror....» og om hun ville komme på innkalling.... Oppdaget nå at jeg ikke har gått så mye med henne helt alene – løs... Vi har gått ganske mye i bånd alene, men dette ble en helt annen setting. Jeg hadde ikke behøvd å tenke på det engang. Hun stakk ikke langt, men freste rundt. Kom det andre hunder ville hun hilse, men noen snudde hun hele rumpa til – de ble tydelig litt mye for henne. Storpudler var kjempe skumle.... På tilbakeveien møtte vi en staffevalp på 8 mnd. Den bare måtte hun leke med. Hadde ikke tid til å hilse